Пенчо Славейков
Нощем

chitanka.info

Нощем[0]

Прязнощ е глуха. Зад облак се крий

пълния месец в небето.

Сенки се сплитат, преплитат, летят

татък далеч по полето.

Стойно и Пети в полето вървят

преко, от пътя отбити; —

тъмно край тъмния Етър пред тях

бозна що шепнат ракити…

Утре пазар е, — те рано в града

смятат зори да преварят;

знаен е пътят и охолно там

пътьом се те разговарят.

Ето насреща им Синия Вир.

Гърчави клони привеждат

тихо върбите, — от ниския бряг

в тъмния вир се оглеждат.

Плахо озърна се Стойно и в миг

Петя слови за ръкава:

„Бягай да бягаме. Чуй! Погледни —

бродници бродят тъдява.

Бляска и тласка се Синия Вир —

виж!…“ Под върбите превили

клони, на ниския бряг зад тръстта

вие се рой самовили.

Ето и други, навлезли в вирът,

ниркат и пляскат водата…

Месечко смей се над тях и снаги

кръшни облива с позлата.

Спрени се двамата спътници там

взряха — и без да се сети,

устни изду и ги сви и в несвяс

писна-подсвирна им Пети.

Пърпет и шум и пронизителен вик —

ек надалек се обади…

Прязглава двамата пътници в миг

хукнаха там през ливади.

А като вихър извиха по тях

рой подир рой самовили —

пърпет и писък… Другар до другар

бягат що имаха сили.

Ето, настигат ги… свари завчас

Стойно и чело прекръсти,

и омърлушено, свит на кълбо,

спре се под буйното гръсте.

Мина над него зловещия рой

и се нататък помете —

дето в полето се мярна далеч

тъмната сянка на Пети…

На сутрината когато овце

в къра изкарвал овчаря —

сварва го свит и прибит край плета

на махленска̀та кошара.

И що не чина горкий му баща:

врачка ли, баби ли вещи —

всичко напусто. Горят и до днес

в църква за клетника свещи.

Ала отникъде помощ нема…

Слисан се лута по село

Пети — и бъбри все нещо безсвяс,

счумрил набръчкано чело.

Кротко върви и за миг полети

и нададе олелия…

Бродници, в прязнощна доба, умът

зеха на Петя, горкия.

[0] „Мисъл“, кн. 5, 1895 г. — По-съществени разлики — в „Мисъл“: 2 куплет, стих 3 и 4:

През рамена им заметнати, тем

Люшкат се празни торбите.

14 куплет:

Бре що не чина горкий му баща:

Врачки ли, баби ли вещи —

Всичко изпита. А пред Свети Врач

Чак и до днес горят свещи.

В „Мисъл“ се говори не за самовили, а за самодиви. Ново е в „На Острова на блажените“ името на реката Етър (в „Мисъл“ не се говори за нея). — Етър сега се нарича горното течение на Янтра, но по-рано изобщо Янтра са наричали също Етър — включително в Търново. В своите спомени („Исторически работи“, 1900 г.) П. Кисимов пише, че от Търново гледа Етър; Петко Славейков говори за Етър в стихотворението си „Спомен“ (1852 г.); Пенчо Славейков печата през 1892 г. в „Мисъл“ поемата си „Етър се назад повръща“; за Етър говори и в стихотворението „Трепетлика“. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.